Fleksibiliteten er blevet til en uformel form for nationalisering af foranstaltningerne, da medlemsstaterne har haft frie hænder til at anvende den nye fælles markedsordning efter forgodtbefindende og i forhold til de pres, de oplever fra de kollektive instanser og regionale myndigheder.
Tato flexibilita se stala neoficiální nacionalizací opatření: členské státy mají volnost uplatňovat novou společnou organizaci trhu, jak se jim zlíbí, a zmírňují tlak, který je na ně vyvíjen kolektivními orgány a regionálními úřady.