Liikmesriikide valmisolek oma panuse andmiseks on langenud vähem kui 1%-ni, tulemusega, et vahendid uute ideede rahastamiseks peavad pea täielikult pärinema olemasolevate vahendite ümberjagamisest.
Ochota členských států přispět klesla na méně než 1 % s výsledkem, že zdroje nových myšlenek budou muset pocházet téměř výhradně z přerozdělení existujících zdrojů.