Vaxholmi kohtuotsus andis kolm selgesõnalist vastust: esiteks, liikmesriigid ei või otsustada tööturu küsimuste üle; teiseks, töötajad ei saa otsida tuge vaidlusest, mis lõhestab siseturgu - sellega kohus võtab töötajatelt nende ainsa tõhusa vahendi, millega kaitsta põhimõtet "võrdse töö eest võrdne palk”; kolmandaks võivad ELi riikides tegutsevad madalama palgatasemega ettevõtted saada õiguse saata oma töötajaid teistesse riikidesse töötama sama madala palga eest.
Rozsudek v případě Vaxholm dal tři jednoznačné odpovědi: za prvé, že členské státy nesmí rozhodovat o věcech týkajících se trhu práce, za druhé, že zaměstnanci se nesmí uchylovat ke sporům, které by narušovaly vnitřní trh, čímž Soudní dvůr odebral zaměstnancům jediný účinný prostředek, který měli k dispozici, na bránění zásady stejné odměny za stejnou práci, a za třetí, že obchodní společnosti zřízené v zemích EU s nižší úrovní mezd mají právo vysílat své zaměstnance pracovat do jiných zemí za stejných nízkých mzdových podmínek.