Iroonilisel kombel, usun ma inimkonda, mõistes seda reaalsust, kus me oleme ning kuhu suunas me peame elujõulisema ja tasakaalustatuma ühiskonna nimel vaatama, asetades taas esikohale lapsed.
Ale ironií osudu mám víru v humanitu, uvědomuji si realitu, ve které žijeme, a přizpůsobuji se vyrovnanějšímu pohledu na to, co pulsující společnost potřebuje a znovu kladu důraz na děti.