For det første går det væk fra den heftige og aggressive tone i det oprindelige udkast, der nærmest minder om Kenneth Starrs, og som ikke hører hjemme i Parlamentet, men snarere passer til tabloidpressen, og som under ingen omstændigheder karakteriserer relationerne mellem en ansvarlig institution som vores og Kommissionen, over for hvilken vi for få måneder siden tilkendegav vores tillid.
Zunächst verzichtet er auf den vehementen, aggressiven Ton des Ausgangsentwurfs, einen Ton - ich möchte fast sagen - à la Kenneth Starr, der mir besser zur Boulevardpresse als zu unserem Parlament zu passen scheint und auf keinen Fall die Beziehungen zwischen einem verantwortungsvollen Organ, wie dem unseren, und der Kommission prägen darf, der wir vor einigen Monaten unser Vertrauen ausgesprochen haben.