Käytännössä tästä oli seurauksena se, että komission rooli kutistui lähinnä kassanhoitajan tai kirjanpitäjän rooliksi, mikä lopulta johti leväperäiseen hallinnointiin ja käyttäytymiseen ja puutteelliseen asiaan paneutumiseen.
I praksis havde det til følge, at Kommissionen egentlig kun udfyldte rollen som kassebestyrer, som bogholder, og det gav i sidste række anledning til en slap politik, en slap adfærd, en mangel på engagement.