Tässä tekstissä on ainakin se hyvä puoli, että se tuo päivänvaloon Euroopan liittovaltiota kannattavien emävalheen, johon nämä turvautuivat vuonna 1992 pyytäessään ranskalaisia ratifioimaan Maastrichtin sopimuksen: yhtenäisvaluutta esiteltiin silloin ainoastaan teknisenä välineenä, jonka avulla parannettaisiin talouden toimintaa suhteessa dollariin ja jeniin, sekä täysin neutraalina toimenpiteenä suhteessa kansalliseen suvereniteettiin.
Teksten udmærker sig ved klart at udstille det kæmpebedrag, tilhængerne af en europæisk forbundsstat i 1992 udsatte de franske vælgere for i bestræbelserne for at sikre ratifikation af Maastricht-traktaten. Den fælles mønt blev fremstillet som en rent teknisk foranstaltning, som skulle sikre en mere velfungerende økonomi over for dollar og yen, og den blev fremstillet som et neutralt projekt i forhold til spørgsmålet om national suverænitet.