Второ, изкуственият краен срок, поставен за завършване на пълните и временните СИП означаваше, че преговорите, които трябваше да бъдат между равни, на практика не бяха между равни, защото страните от АКТБ имаха какво да губят, ако сроковете не се спазят.
Zadruhé umělá lhůta, která byla stanovena pro dokončení úplných a prozatímních dohod o hospodářském partnerství, znamenala, že jednání, která měla být vedena mezi rovnoprávnými stranami, tak ve skutečnosti neprobíhala, protože strana AKT mohla něco ztratit, pokud by stanovené lhůty nedodržela.