През 80-те години на 20 в., когато дупката в озоновия слой беше открита, учените установиха, че тези химически съединения, на практика неактивни на нивото на земната повърхност, могат да взаимодействат с молекулите на озона в атмосферата, като по този начин разрушават слоя, който служи като защитен екран от опасните ултравиолетови лъчи.
In the 1980s, when the hole in the ozone layer was discovered, researchers found that these chemical compounds, virtually inactive at the level of the earth's surface, were able to interact with the ozone molecules in the atmosphere, destroying the layer that acts as a protective screen against dangerous UV rays.