В повечето държави-членки времето, прекарано на работното място, не се считаше за истинско работно време и от момента, в който то трябваше да се отчита като част от установеното работно време, държавите.членки започнаха да използват отказа от участие, за да спазват директивата.
Enamikus liikmesriikides ei käsitletud töökohal veedetud aega tegeliku tööajana ning niipea, kui seda aega tuli arvestada konkreetsetes töötundides, hakkasid liikmesriigid kasutama erandit, et direktiivi sätetest kinni pidada.