Souhlasím proto s usnesením, kde se uvádí, že "pokud svrchované právo členských států přijímat strategická rozhodnutí týkající se podílu zdrojů energie, využívat vlastní zdroje energie a rozhodovat o dodavatelských strukturách má zůstat zachováno, existuje potřeba [prosazovat společný přístup a ne nezbytně jednotnou politiku] vztahující se na bezpečnost dodávek, tranzit a investice v souvislosti s energetickou bezpečností a na podporu energetické účinnosti, energetických úspor, ale i čistých a obnovitelných zdrojů energie, především ve vztazích se zeměmi, kterých spotřeba energie velmi rychle roste".
Yhdyn siksi päätöslauselmaan, jossa todetaan, että ”vaikka parlamentin jäsenvaltioiden on voitava säilyttää suvereeni oikeutensa tehdä eri energialähteiden käyttöä koskevia strategisia päätöksiä, hyödyntää energiavarojaan ja päättää energiatoimitusten rakenteista, on siitä huolimatta tarpeen [edistää yhteistä lähestymistapaa eikä välttämättä yhtä yhteistä politiikkaa, joka kattaisi] energian toimitusvarmuuden, kauttakulun sekä energian toimitusvarmuuteen liittyvät investoinnit sekä energiatehokkuuden, energiansäästöjen ja puhtaiden, uusiutuvien energialähteiden edistämisen erityisesti maissa, joiden energiankulutus kasvaa nopeasti”.