Nemá smysl v členských státech podporovat zavádění směrnic jen na oko, jako se to často v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví děje, a potom volat po větším počtu zákonů i u případů, které z vědeckého a lékařského pohledu nepředstavují riziko.
Nėra prasmės valstybėse narėse pritarti įgyvendinimui tik žodžiais, kaip daugelis daro sveikatos ir saugos srityje, o vėliau reikalauja daugiau teisės aktų, net, jei moksliniai ir medicininiai įrodymai neatskleidžia rizikos.