Každý, od prezidenta Talabáního po učitele základní školy v jedné z nejizolovanějších venkovských oblastí, toužil po větším politickém ocenění a větší institucionální podpoře ze strany Evropské unie.
Nuo prezidento Jalal Talabani iki pradinės mokyklos mokytojo viename iš labiausiai atskirtų šalyje esančių kaimo rajonų - visi troško politinio pripažinimo ir institucinės paramos iš Europos Sąjungos.