Není to otázka usilování o utopickou soběstačnost, ale spíše uznání potřeby lepší koordinace vnitrostátních politik, zajištění, že mezi členskými státy panuje solidarita, a rozvíjení vztahů se světovými partnery, již jsou méně asymetričtí, avšak předvídatelní a mají základ ve skutečně evropském přístupu.
Tai nėra utopinės ekonominės nepriklausomybės klausimas, bet greičiau pripažinimas, jog reikia geriau derinti nacionalines politikas, užtikrinant solidarumą tarp valstybių narių ir stiprinant savitarpio santykius su pasauliniais partneriais; šie santykiai nėra tokie vienodi, bet numatomi ir grindžiami europiniu požiūriu.