Jde o ignorování skutečnosti, že sociální nerovnosti jsou brzdou hospodářského pokroku a že nemůžeme zajistit dlouhodobě udržitelnou prosperitu pro každého, když nakládáme se sociální politikou jako s přídavkem a nejsme schopni využít promarněný talent 72 miliónů lidí, nemluvě o lidské bídě, která se skrývá za statistickými údaji.
Taip ignoruojama tikrovė, kad socialinnelygybyra ekonominės pažangos stabdys ir kad negalime turėti ilgalaikio tvaraus klestėjimo kiekvienam, jeigu vertiname kaip vėliau šovusią mintį socialinę politiką ir nepasinaudosime eikvojamais 72 milijonų žmonių talentais, nekalbant jau apie žmogaus kančią, kuri slepiasi už šių statistinių duomenų.