The issue of diplomacy is not merely a question of training diplomats and the status of delegations. The issue is of fundamental importance and there is a powerful taboo in this Parliament which we are never prepared to confront: that we have fifteen national diplomatic services, which have been strengthened over years of integration by gradually taking over the competencies of all the national ministries and which have become the real powers, the main power blocking any possible reform of foreign affairs and diplomacy, because it is their power that would ultimately be under threat.
Jeg mener, at diplomatispørgsmålet ikke blot er et spørgsmål om uddannelse af diplomater og delegationernes status, men at det antager en grundlæggende karakter, og at der findes et stort tabu i Parlamentet, som vi aldrig vil se i øjnene, nemlig det faktum, at vi har 15 nationale diplomatkorps, der er blevet styrket op igennem integrationsårene ved lidt efter lidt at kapre kompetenceområderne fra alle de nationale ministerier, og som er blevet sande magtfaktorer, ja faktisk dén største magtfaktor, der blokerer for en mulig reform af udenrigstjenesten, af diplomatiet, fordi det i sidste ende er deres egen indflydelse, der bliver sat på spil.