Det er ikke et spørgsmål om at tilstræbe en utopisk selvforsyning, men snarere om at erkende behovet for en bedre koordinering af de nationale politikker, sikre, at der er solidaritet mellem medlemsstaterne og udvikle forbindelser med globale partnere, der er mindre asymmetriske, men forudsigelige og baserede på en virkelig europæisk fremgangsmåde.
Küsimuse all pole mitte Utoopia isemajandamine, vaid pigem vajaduse tunnistamine riiklike poliitikate parema koordineerimise järele, mis tagaks solidaarsuse liikmesriikide vahel ja arendaks ülemaailmsete partneritega suhteid, mis on vähem asümmeetrilised ja rohkem ettearvatavad ning põhinevad õigel Euroopa lähenemisviisil.