Det er ufatteligt, at et land kan udnytte et sådant emne til indenrigspolitiske formål og dermed lade hånt om det europæiske projekt, artikel 2 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, de måske ældste fælles målsætninger for EU's optræden udadtil.
Kuidas on see mõeldav, et üks riik saab kasutada seda küsimust poliitilistel eesmärkidel, asudes vastuollu ülejäänud Euroopa riikidega, põhiõiguste harta artikliga 2 ning arvatavasti oma välispoliitika kõige pikaajalisemate ühiseesmärkidega?