Jeg vil fremhæve tre, nemlig afslutningen af den institutionelle krise med vedtagelsen af Lissabontraktaten, som bliver undertegnet i morgen, proklamationen af EU's charter om grundlæggende rettigheder, som vil være bindende, den historiske udvidelse af Schengenområdet med integrationen af ni nye medlemsstater og næsten 4 millioner km2, opnåelsen af strategisk bæredygtighed og det vigtige Galileoprogram, som nogle mennesker ikke ønsker, fordi de foretrækker at overlade alt dette til USA, Rusland og Kina.
Mulle meenub kolm: institutsioonilise kriisi lõppemine Lissaboni lepingu vastuvõtmisega, mis kirjutatakse alla homme, Euroopa Põhiõiguste Harta väljakuulutamine, mis on kohustuslik, ajalooline Schengeni ala laiendamine üheksa uue liikmesriigi ja peaaegu 4 miljoni ruutkilomeetri integreerimisega, strateegilise elujõulisuse saavutamine ja tähtis GALILEO programm, mis mõningatele inimestele võiks pigem olla olemata, soovides jätta kõik selle Ühendriikide, Venemaa ja Hiina hooleks.