On tosiasia, että makrotalouden politiikat, vakautussopimus ja muodollisen lähentymisen ehdot ovat jarruttaneet sosiaalisen suojelun uudenaikaistamista sellaiseksi, että se kohentaisi väestönkerrosten elämänlaatua, erityisesti lisäämällä merkittävästi yksityisiä ja julkisia eläkkeitä, etenkin vähimmäiseläkkeitä, sekä torjumalla sosiaalista syrjäytymistä.
Sandheden er, at de makroøkonomiske politikker, stabilitetspagten og de nominelle konvergenskriterier har bremset moderniseringen af den sociale beskyttelse, som bidrager til en bedre livskvalitet for befolkningerne, navnlig gennem en betydelig forhøjelse af pensioner og førtidspensioner, især af minimumspensionerne, og til bekæmpelsen af den sociale udelukkelse.