Tämän vuoksi voimme nyt todeta, että parlamentin aikanaan käyttöön ottama strategia, jonka mukaan ensin käsitellään direktiiviä ja sen jälkeen asetusta, oli järkevä.
Det betyder, at vi i dag kan bekræfte, at den strategi, som Parlamentet i sin tid vedtog, der bestod i først at behandle direktivet og dernæst forordningen, var god.