Neuvoston vuodelta 1991 peräisin oleva asetus, joka antoi komissiolle mahdollisuuden hyväksyä vakuutusalan ryhmäpoikkeusasetuksen, antoi myös valtuudet sisällyttää siihen kaksi muuta alaa, jotka komissio päätti kuitenkin jättää direktiivinsä ulkopuolelle, koska sillä ei ole tarpeeksi kokemusta näiltä aloilta, nimittäin sopimuksista, jotka koskevat vahinkojen selvittelyä ja suurentuneita riskejä.
Rådets forordning af 1991, som gjorde det muligt for Kommissionen at vedtage en gruppefritagelsesforordning på forsikringsområdet, åbnede også mulighed for at medtage to andre områder, hvilket Kommissionen dog undlod på grund af manglende erfaring på de områder, nemlig aftaler om skadesregulering og aftaler om registre over skærpede risici.