Minkälaisen kuvan komissio oikein antaa itsestään ja me siinä sivussa, kun se sallii niin kiistanalaisen fuusion kuin ABB-Alstomin fuusion, jo yksinkertaisesti työntekijöiden oikeuksien ja sen sosiaalisten vaikutusten kannalta katsottuna?
Hvordan fremstår Kommissionen, og dermed indirekte også Parlamentet, når den giver tilladelse til en fusion så tvivlsom som den for ABB-Alstom, blot når den betragtes ud fra arbejdstagernes rettigheder og de sociale konsekvenser?