V tomto ohledu středoevropské a východoevropské členské státy dalece zaostávají: školy, školní prostředí, doprava, dokonce i nemocnice a další instituce, například veřejné instituce, všechny jsou pro lidi na vozíčku nepřístupné.Druhou záležitostí, a ta bude trvat déle, je potřeba změnit přístup na straně rozhodujících činitelů, kteří musí vzít na vědomí, že vzdělávání přístupné všem je prvním klíčovým stadiem v procesu, jenž vede ke společenské akceptaci a integraci.
Šiuo atžvilgiu, Centrinės ir Rytų Europos valstybės narės labai daug atsilieka: invalidų vežimėlių naudotojai negali patekti, pvz., į mokyklas, mokyklų aplinką, transporto priemones, net į ligonines, kitas įstaigas ir viešąsias institucijas.