Stále nemáme kulturu, která ocení význam přísných preventivních opatření, která se na prevenci bude dívat jako na trvalý dialog, a nikoliv na jednorázovou povinnost, která nastolí trvalý dialog mezi zainteresovanými stranami s cílem účinně vyvíjet normy bezpečnosti na vysoké úrovni a která odhalí, když se objeví nové nemoci z povolání.
Dar neturime kultūros, kurioje būtų vertinama atkaklių prevencinių paslaugų svarba, prevencija būtų laikoma ne vienkartine pareiga, o nuolatiniu procesu, vyktų nuolatinis suinteresuotųjų šalių dialogas siekiant praktiškai kurti aukštas saugos normas ir būtų laiku nustatoma, kada atsiranda naujos psichosocialinės profesinės ligos.